Леда Милева
Петьо кара камион

chitanka.info

Днес Петьо реши

и отсече накратко:

— Ще стана шофьор

като татко! —

Ще стане, когато порасне —

ясно.

Но Петьо не ще да отлага —

камион му е нужен веднага.

И той си направи —

без трион, без отвертка и чук,

просто сложи

три стола един подир друг.

Петьо кормилото хвана

и пое към балкана.

С пълна скорост пресече полето

и ето

пълзи камиона

нагоре по склона,

бръмчи в тишината,

разбужда гората.

Долу вече е пролет,

а там

в преспи сняг

Петьо кара едвам.

Но кормилото стиска той здраво

и върви все направо.

Пъстро птиче в клонака се мярка,

от елхата полита шишарка,

а под храстите зайчето сиво

се гуши страхливо.

Петьо шапка размахва: „Привет!“ —

и се носи напред.

Изведнъж го полазиха тръпки —

по снега има някакви стъпки:

вълк е минал сега, преди миг!

Петьо спря камиона и с вик

след разбойника втурна се сам,

стреля с пушка — бам, бам!

Бам, бам, бам!

Улучи! Вълкът е убит.

Петьо влачи го — горд и честит,

после клаксона с радост надува,

но чува

въздишка, далечна и слаба.

Обръща се:

Баба!

— Защо си натрупал столовете,

хем новите?

— Тук няма столове —

ни стари, ни нови,

камион е това! —

Баба клати глава:

— А чергата? Де я повлече?

— Този вълк ли? Застрелях го вече. —

Баба гледа и пак не разбира,

все мърмори, не спира,

все на Петьо се кара…

Баба, милата, вече е стара,

тя не вижда дори с очилата

камиона, снега, планината

и страшния вълк —

убит не от друг,

а от нейния внук!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.